Ponavljaj za mnom
Francuska 1949..
DŽULI I DŽULIJA...
Bazirano Po Istinitoj Prici...
Prijatno! -Prijatno!
Puter...
O Bože... moraš ovo da probaš.
Evo...
Ja... znam... znam...
O Pole, koliki grad!
Usporice... -Ne1
Evo nas. -Ne mogu da verujem!
Živecemo ovde! Pole...
Dobar dan, gđo. - Dobar dan.
Zovem se Džulija cajld. -Drago mi je.
KUVARI
Da nije neka greška? Zar nismo trebali da idemo u Bruklin? -Svidece ti se Kvins
Kamion za selidbe je stigao!
O ne! -Jesi li dobro? - Sve je palo!
Šta mi ovde radimo? -Ponavljaj za mnom: 100 kvadratnih metara.
"100 kvadratnih metara... "
I blizu je tvoje kancelarije. -I to, ali i ne moramo da se preselimo
možemo da se spakujemo i da živimo na ulici. -U pravu si..
Kakva je to buka, Erik? -Kakva buka? - Hoce li ovako biti svake noci?
MOžda.
Džul? -Ovo je Versaj!
Drago mi je da ti se sviđa.
Dobro jutro, osiguravajuca kompanija.
Osiguravajuca kompanija, ovde Džuli Pauel.
Moj sin je poginuo u drugoj kuli...
Žao mi je... tako mi je žao.
Da li ste vi osoba s kojom mogu da pricam u vezi memorijalne službe
u jutrošnjem Tajmsu? -Da, možete sa mnom popricati.
Jeste li vi neka velika riba tamo? - Ne. -E pa hocu nekog takvog
Ne sviđa mi se plan. -Ni meni.
Vi ste bezosecajne birokrate! -Nisam ja takva, ja radim u 3 kvadrata
i najbolje što mogu. -Šesti put zovem i niko mi nije rekao da popunim
obrazac za osiguranje. - Da, treba da ga popunite.
Ali ako vi ne želite, mogu ga ja ispuniti za vas, vi dođite da poptišete.
Radite u kancelariji od 3 kvadratna metra? -Da.
Užasno se osecam zbog vas... -Nemate vi pojma... -MOlim vas, ne vicite.
Molim vas prekinite da vicete na mene, ja sam vam prijatelj.
Doktor mu je rekao da ima pleksiglas u plucima, i onda...
Ima svašta u plucima i zdravstveno mu ne da lek koji bi mu pomogao.
Pa št njih ne zove? -Javlja im se telefonska sekretarica.
Zovi Andreu Gomez, radi kod gradonacelnika. -Hvala, hvala...
Plta sa cokoladnim kremom...
Znaš šta volim kod kuvanja? -Šta? - Kad ti ništa ne pođe za rukom tog dana,
dođeš kuci i znaš da ako dodaš žumanca u cokoladu, šecer i mleko
zgusnuce se.
To je takva uteha. -Loš dan? - Ahm. -Kad ce pita biti gotova?
Uskoro, ali krem mora da odstoji. - Ovo je remek delo.
Imam ritualni rucak sutra sa društvom uz garden salatu, užas blagi.
IZvinite što kasnim. -Zdravo!
Šta cete, dame? -Garden salatu.
I meni, bez rotkvice. -I meni ali bez slanine. -Meni isto, ali bez jaja.
Slušaš li mene, Trejsi? Idi do 185, 1-8-5.
I pozovi me odmah kad se jave. Moja asistentkinja, pojma nema. -Znam...
juce sam rekla Alison da mi kupi crne najlonke, vratila se, a da ih nije kupila.
Pitala sam je: Jesi li probala na nekom drugom mestu?", Blumngdejls
Što tamo nije probala? Kad bih mogla sama sebi da budem asistent. -Pa možeš.
Otpusti je i nemoj zaposliti drugu. - Nisam tako mislila, Džuli, izvinite.
Lepo je. -Trejsi, reci im, 190
1-9-0. -190? Šta si to naumila?
190 miliona $ građevinskog materijala za gradnju u centru. -Sjajno.
Kakvog materijala? -Za nove zgrade, stare cemo srušiti.
Za novogradnju! -Živeli.
A sad zdravica za mene, od juce sam stariji menadžer za odnose sa javnošcu
Što znaci da sam dobila povišicu, i mogu pozajmiti pola miliona $
sa kamatom od 2 % ako to želim. - Sjajno...
Kako tvoj posao, Džuli? -Mogu da zamislim sve te tužne price...
bolno. -Ali ne na loš nacin! - Izvinite, o Bože...
Izvinite, halo? -Halo? - Hej, Džuls?
Moram da uradim s tobom intervju. - Naravno, Anabel, bila bi mi cast.
Zovi Džuli za intervju...
Ne.
O cemu se radi? -O našoj generaciji.
Kad Ijudi pune tridesetu. O Bože, kako sam zazuzeta.
Ne znam kad bih mogla da te ubacim... - Da te podsetim,
ne trebaš ti meni, nego ja tebi. - Da, može li za vreme dorucka?
"Portret izgubljene generacije" od Anabel Smit
Koji sam ja idiot, verovala sam joj, rekla je da je o našoj generaciji!
Šta si ocekivala?
Ona je oduvek lažov. -"Džuli Pauel, nekada editor književnog casopisa,
"nekada je bila br. 1"
"pokušava da napiše roman vec 8 godina i radi u kancelariji od 3 m!"
"Kao osrednji birokrata, pokušava da ublaži posledice 11.septembra. " -Bože!
Zapamtila si to? Kako jadno. -Toliko je izostavila... -Slika ti je dobra.
Izgledam debelo. -Samo ti je lice debelo.
Znaš šta sada Anabel radi? Piše blog! -O cemu?
Kako to misliš? Blog o Anabel, o svakoj misli koja joj padne na pamet
gluposti... -Ja mogu da pišem blog! I ja imam misli!
Ti si pisac, što ne mogu reci za Anabel. - Da je bar tacno. -Napisala si roman.
Pola romana i niko nije hteo da ga objavi! Nisi pisac dok te ne objave!
Zato je blog sjajan. Ne mora niko da te objavi...
napišeš šta imaš i stisneš "enter". - O cemu bih ja blogovala?
Kad si tako pametan, ti mi reci! - Piši o tome koliko voliš Kvins.
To bi bio kratak blog.
Piši o svom poslu. -Ako bi to citao neko sa posla, bilo bi svacega.
Ovo je baš dobro. -Cela ideja bloga je da pišeš o onom što radiš preko dana,
na primer, o kuvanju. To mene spašava.
Onda napiši blog o kuvanju. -Nisam pravi kuvar, kao Džulija cajld
Emilio Bertoli. -Ni ona nije to postala rođenjem.
Kad bi želela da naucim stvarno da kuvam, kuvala bih po njenom kuvaru.
O tome bih mogla da pišem, imam kopiju, ukrala sam je od majke.
Kad sam imala 8 g., šef moga oca je trebao da dođe na veceru,
a to je bila velika stvar,
i mama je pravila "Buf Borginjon", i to ne obican, vec po Džulijinom receptu.
Kao da je Džulija bila tu, u sobi, kao neka velika, dobra vila.
I sve ce biti u redu. -"Pokušacu ovo sada da okrenem... "
"Što je poprilicno pipavo. "
Sve je promenila, pre nje, sve je bilo smrznuta hrana i konzerve.
"Kada nešto okrecete, morate imati
hrabrosti i ubeđenje... "
"Oh, ovo nije dobro prošlo, okrenula sam ga ali nisam imala hrabrosti.. "
"Koje mi je trebalo. Ali ga uvek možete ponovo sastaviti... "
"Sami ste u kuhinji, ko bi ovo inace i video?"
Žena nosi bisere u kuhinji! - "Morate ovo vežbati, kao klavir... "
"Ja sam Džulija cajld. Prijatno!"
Prijatno. -Prijatno!
Džulija cajld je ko-autor knjige "Ovladati umetnošcu francuskog kuvanja"
"za americke kuvarice bez služavki", e ta sam.
Imam problem, nikad nisam pojela jaje. - A ja imam gastrisits, jaka stvar.
Znaci, kuvacu po receptima iz kuvara Džulije cajld
i pisacu blog o tome. Ali trebace mi rok. -Zašto? -Jer ce biti kao i uvek.
Nikad ništa ne završim. -Ma daj! - Istina je, znaš zašto je tako?
Imam poremecaj ponašanja. -Ti? - Da. Zaot sam tako loša domacica.
Ma je li? -Rok ce mi odgovarati. - Pa dobro, radi na rok.
Vec vidim novi "Vodic kroz autostopersku galaksiju". -Ozbiljna sam!
U redu, godina ili tako... -Godina? Ova knjiga teži barem kilo!
Imam posao, nekad ne dođem do 8 uvece, ovo je ludo...
Je li ludo? -Da, da. -Hoceš ovakav blog? -Da.
Onda je tako.
"Samo za americke kuvarice bez služavki"- Neka bude tako.
Kako ti se cini? - Sviđa mi se.
Pocinješ sa blogovanjem.
Džuli/Džulija projekat, knjiga "Ovladati veštinom francuskog kuvanja", I izdanje
1961-e g., od Simon Bat,
Luize Berton i naravno, Džulije cajld. Žene koja je naucila Ameriku
da kuva a i da jede.
40 godina je prošlo i niko nije bolji od nje. Izazov: 365 dana
i 520 racepata za napraviti. Takmicar: Džuli Pauel.
Državni službenik danju, nocu kuvarica- odmetnik, rizikuje brak
posao i dobrobit macke, prijavljuje se za otkaceni zadatak.
Dokle ce stici? Niko ne zna.
365 dana, 524 recepata.
"Dragi carlse, lepo smo se smestili Džuliji se ovde mnogo sviđa...
"Želi da ostane zauvek, znaš kako Francuzi umeju da budu nadrndani...
Tako divno. -Znam.
"Džulija kod svih izvuce ono najbolje pa misli da su najbolji narod na svetu..
Osecam da jesam Francuskinja!
Mora biti tako! -Pa...
možda i jesi!
"Želi ovde da ostane zauvek, priznajem da ni meni ne bi smetalo...
Pole, cestitam, odlicna izložba. - Hvala ti, Džek.
Ovo je moja supruga Džulija. -Bila je tako lepa izložba. -Hvala ti.
Nema na cemu. -Francuski grašak.
Jedimo francusku hranu, svi bi to trebali da jedu!
Volim te toliko da cu te pustiti da uzmeš prvi zalogaj. -Odlicno je!
A šta ja da radim? -Oko cega?
Ne želim opet da radim za državu, zar ne bih trebala nešto da radim?
Žene ovde ništa ne rade, to nisam ja...
Primetila sam na oglasnoj tabli ambasade, daju casove pravljenja šešira
Voliš šešire? -Da, da...
Šta bi stvarno želela da radiš? - Da jedem.
Pitao si! -Znam, tako im je dobra hrana.
Gojim se. -Ne, ne. -Ma rastem pred tobom.
Možda bih trebala da uzmem casove bridža. -Voliš bridž? -Da, ideja je fina
4 poena za keca, 3 za kralja, 2 za damu, jedan za žandara...
i uvek držite karte uz sebe!
Imate li francuske kuvare na engleskom? -Bojim se da ne.
O Bože... Želim da nabavim
Tražim... Znate nema francuskih kuvara na engleskom jeziku
Imam "Radost kuvanja", odlicna je ali nije francuska
Zamolila sam moju prijateljicu Ejvis... - Madam, na francuskom...
Dobro... mislila sam da sam pricala na francuskom!
Ne. -Šteta!
Šta je ovo?
Moji memoari. -O gle!
Pole... fantasticno je ali je na francuskom!
Dođi ovamo, dragi. Ucim stvarno.
Za mene. -Srecan rođendan!
Šta li ovo znaci? -Šta?
"Okupajte... kada?"
"Okupajte"... butine? -Ne, kupajte butine... -Ali pogledaj.
Znam da je ovo puter.
Okupajte butine u puteru i onda napunite...
kokošku, dok ne bude...
vuiše mogla da primi.
Ne kaže to! -Pogledacemo u recnik
Dođi ovamo. -Što ne bih išla na casove kuvanja?
Zašto da ne? -Ozbiljna sam. - I ja sam.
Šta bih da se nisi zaljubio u mene? - Ali jesam.
"Juce je bio cetvrtak, 13. avgust 2002. Dan prvi.
Još 364 dana.
Kuvacu articoke sa holandez sosom, što je ustvari umucen puter sa žumancima
i onda postaje savršenstvo. Ima li nešto bolje od putera?
Razmislite. Svaki put kad probate nešto predivno
i zapitate se šta je to, odgovor je uvek: puter. -Predivno je.
Dobro sam ga umutila. "Dana kada meteor krene prema Zemlji...
i imamo još samo 30 dana da živimo, provešcu ih jeduci puter. "
"I još jedna stvar-nikad nema previe putera. "
"24.avgust, 11. dan. Pecuke se peku malo po malo...
Užasan dan na poslu. Jednu staru baku koja ni muvu ne bi povredila
su odbili za osiguranje. Skuvala sam kod kuce pecurke i pavlaku, savršenstvo.
Još jedna stvar, celog života sam pogrešno kuvala pecurke,
kuvajte ih malo po malo.
Inace nece porumeneti. cujete li me, ko god da ste?
22. dan
Potrošila sam pola plate na hranu sinoc i prvo što sam shvatila
kad sam ušla u metro sa macijim peskom, flašom maslinovog ulja
da grane i nisu tako dobra ideja, udarale su prolaznike
znojila sam se kao svinja, nije ni cudo kad kuvam tako kaloricnu hranu a ne vežbam
Onda sam došla kuci i dobila još jedan glas poverenja-od moje majke.
Zašto pišeš taj... blog? -Kakogod se to zvalo.
To je vrsta vežbe, disciplinovanje kako kad radiš cucnjeve
Kako podnosiš pritisak? -Koji pritisak? - Pa tvoj posao, muž, sad još i ovo...
Razboleceš se od tog blogovanja. - To je kao da si na terapiji. -Molim?
Tera te da radiš svaki dan po jednu stvar. -Otkud ti sad pa to, dušo?
Nisi valjda alkoholicar? -Kažem da mi trebaju kratkorocni ciljevi.
Izvini ali to je skroz šašavo, ko to uopšte i cita?
Taj blog? -Ljudi citaju. -Pa odlucila si da ga pišeš a možeš i da ne pišeš
Ne, nije ti jasno, tek sam ga pocela moram da ga završim.
Halo? Halo? Glupi telefon. - Nisi samo to dobila.
Znam, znam, niko ga ne cita. "Juce sam
poširala jaje. Savršena stvar nakon možda drugog najgoreg dana na poslu
u zabeleženoj istoriji. -Kako to, nikad nisi pojela jaje? -Jesam, u torti i tako
ali nikad nisam ovako pojela jaje, bila sam tvrdoglavo dete.
Mislila sam da je poširanje jaja prosto ali gadno sam pogrešila.
Držite varjacu iznad žumanceta par sekundi, požuri!
Bljak. Odvratno. - Možda jaja nisu sveža.
Džulija kaže da jaja moraju biti sveža. - Jesu! -Nemoj da mi odgrizeš glavu
Samo citiram Džuliju. "Bilo je potrebno nas troje da uspemo i konacno...
uspeli smo. " -Zdravo. -Baš simpaticno. -Pojela sam prvi put jaje.
U celom svom životu, ikada. -Mislila sam da su jaja masna i Ijigava
ali ima ukus sosa od sira. Njam.
Džulija cajld, baš si dobra. Živeli.
Da li Džulija zna za tebe? -Volela bih da zna, imam fantaziju
da ce doci kod mene na veceru i da cu joj pokazati jedan moj recept.
Postale smo veoma bliske.
Niko ne zna za mene, osecam se da pišem pravo u neku crnu rupu
Jesi li citala skoro Anabelin blog? - Da.
Prilcno je smešan. -Zaista? -Živi sa bogatašem, ima svoj avion
i uradili su ono u vazduhu. Ljudima se baš sviđa.
Veliki hit. -Šta znaci ako ne voliš svoje prijatelje? -Potpuno normalno.
Muškarci vole svoje prijatelje.
Ko govori o muškarcima?
"5 nedelja je prošlo, ostalo je još 47, osecam se sjajno!"
"Da li neko ovo cita? Neko? Iko?"
Ernestine, imam jedan komentar.
Džuli, ovde tvoja majka, nisi mi jasna, izgleda da ja jedina citam.
Moja majka. To se ne racuna.
OK, pocecemo sa kuvanjem jajeta.
Morate biti sigurni da su jaja sveža. - Nadala sam se da
ce ovo biti neki napredniji kurs, madam Brasar.
Ali vi niste napredna kuvarica. - Ali znam da skuvam jaje.
Znate li da istranžirate patku? - Ne, ali upravo je to ono
što me zanima da naucim.
Ima još jedan kurs ali nece vam se svideti, za profesionalce je.
Što vi nikad necete biti. Tamo su samo muškarci i veoma je skupo.
Ne mogu da zamislim da cete želeti da platite takvu sumu.
Koliko? -Sve je tu.
Kad god budete spremni... - Dobar dan!
I vama, madam.
Madam, molim vas, nož morate držati
ovako, ruka i nož kao jedno.
Ruku morate zaštiti, morate seci samo luk. -A ne i sebe!
Onda, stvaite ruku ovako a prst ovako...
Džul, da nisi malo preterala? - Da vidiš samo
kako su me ti muškarci gledali, kao da sam neka ocajna domacica
koja gleda kako da ubije vreme!
Gde ceš? -Necu biti tu, sigurno. - Jesi li gladan? -Ne!
Dobro.
Odlicno, madam Šild!
"Draga Ejvis vec tri nedelje ucim kuvanje u Kordon Bleu
Kakva sreca! Svako jutro budinik zazvoni
u 6:30, skocim iz kreveta..
i vec u 7:30 sam na casu, u mojoj kecelji, gulim krompire, onda
kuvanje pocne, kuvamo ribe, golubove,
a na pecivu toliko putera da ti srce samo stane kad ga pogledaš
Moj ucitelj tako brzo prelazi lekcije da ne mogu da ga pratim
a ostali na kursu su muškarci i veoma neprijateljski raspoloženi
dok nisu otkrili da sam neustrašiva
što sam shvatila u isto vreme kad i oni.
Jutarnji cas se završi u 12:30 i onda idem kuci, skuvam Polu rucak
onda Pol odspava
i onda se vrati u ambasadu a ja nazad na kurs.
Morate imati kalup i oklagiju.
Otac je užasnut što idem na kurs, ponudio se da mi unajmi kuvaricu
Hajdete, uživajte
Jedina sam Amerikanka u Parizu koja je srecna dok kupuje hranu
isto koliko i kad kupuje haljinu.
lonako živim u zemlji ge i nema mog konfekcijskog broja.
Usput, da li si znala da ako ne osušiš meso, nece dobiti smeđu boju?
Ne dosađujem se
i uživam u kuvanju. Ejvis, ja sam
na nebu ovde. Želela sam karijeru celog svog života.
Srecan ti dan sv. Valentina.
Upoznali smo se na brodu. - Mene nije ni primecivao na pocetku
Nije tacno. -Bio si tako
živahan, sve su žene bile lude za njim. -Možeš li ih kriviti?
Poslali su nas u Kinu. - Apsolutno ukusno, ako smem da to kažem.
Džulija, kad završiš kurs, ti ceš predavati u Kordon Bleu. -Ne verujem
žena koja vodi školu me mrzi! - Niko tebe ne može da mrzi.
To je tacno, ali ona me mrzi. - Da li ste bili špijuni?
Ne. Da. Ne.
Bio si u Strateškom odeljenju i nisi bio špijun?
Ja sam bila cinovnik ali Pol, Pol je dizajnirao...
sve tajne ratne odaje za generala Mauntabatona. -Samo mape i makete.
Jeste! Sam je izvojevao pobedu. - Morao sam, vec se odužilo.
Znate? Kakogod, bili smo u Kini
samo prijatelji, vecerali smo i ispalo je da je to oduvek Džulija.
Svo vreme je Džulija bila prava.
Džulija, ti si puter na mom hlebu i dah mog života. Volim te, moja curo.
Srecan dan sv. Valentina.
"Dragi carli, kad je Džulija pored pecnice, toliko je oduševljena mnome
kao da gleda dobošara u simfoniji. Pecnica se tako brzo otvara i zatvara
a kad proba đuvec, tako brzo zamoci kašiku da prosto i ne stigneš da vidiš
i ubaci u usta brže od munje.
Golim prstima vadi kanelone iz kipuce vode...
i vrisne: "Ove prokletinje su vrelije od ukrucenog đoke!"
Šta je rekla? -Znam! - Džulija cajld je rekla...
Znam! I ja sam u šoku! To je iz Polobog pisma njegovom bratu carliju
Kad je Džulija tek pocinjala da uci u Kordon Bleu
Džulija i Pol, to su srca dva
To samo pokazuje da nikad ne možeš znati kakav je neciji seksualni život
na osnovu necijeg izgleda. Bili su tako zaljubljeni.
Ljuti sos! Danas sam imala 12 komentara
i nisam poznavala nijednog od njih.
Hvala mojim vernim citateljima za ovo blago, završila sam
65 recepata za 47 dana. -59 dana prošlo
još 437 recepata.
Prošla sam 103 recepata za 3 meseca.
Jastog Termidor je sledeci i ja moram da ubijem i raskomadam Ijuskara
Kako cu to ikad uraditi?
Sinoc je naša mašina za spavanje koja ublažava buku kamiona ispred stana
ponavljala: "Ubico jastoga, ubico jastoga... "
Jedan od mojih citatelja je preporucio da stavim jastoga u zamrzivac.
Kaže da ce ga to umrtviti.
Dobila sam još jedan komentar tipa: "Uzmi nož i ubij tog jastoga!"
Erice...
Gleda me!
Jastog treba biti živ, mnog se protive kuvanju živih jastoga
samo mu zabijte nož među oci. O Džulija, zvuci grozno
Ubico jastoga! -Erice!
Odlazi odavde, ne trebaš mi ovde, potpuno si beskoristan!
Stavicu jastoga u vodu i poklopiti ga i to je to! -Dobro. -Dobro...
Zbogom.
Izvini.
Jesi li dobro? Sve je u redu
Ko je sada šef?
Ubico jastoga...
Sve je pod kontrolom. - Ti si pravi svetac, hvala ti
mnogo ti hvala. -Nema na cemu.
Ne mogu, ne mogu... -Možeš! - Ne, Erice, imam još mnogo posla!
Idi! Izlazi, imam još mnogo posla!
Zdravo! Kako si? - Torta. -Hvala ti puno.
Prijatno. -Prijatno!
Kako ste?
Hvala što ste došli.
Neverovatno ali kad su se Džulija i Pol sreli bila je devica, imala je 40 godina
Ozbiljno? -Otkud ti to? -Iz pisama koje je pisala Ejvis De Voto
I iz pisama Pola njegovom bratu. Kad su se vencali, jedva je znala da skuva jaje
Zar to nije cudesno? -Krastavci na puteru su pravo otkrovenje
Poludela sam za njima. -Iskreno sva ova hrana je odlicna, ozbiljan sam
Pa uživaj, ima još i jastog. - Zašto ne staviš Pej Pal na blog?
Ljudi bi mogli da ti šalju novac ako to žele. -Da, imaš fanove, vole da citaju
Je li? Imam fanove? -Da. - A koga to?
I ja mislim da treba da uradiš ono sa Pej Palom, tako cemo jesti opet jastoga.
Srecan rođendan, dušo.
Baš kao Džulijini.
Ali tvoji su najverovatnije pravi.
Da ih zakacimo...
Imam 30 godina! Mislila sam da ce to biti strašno ali
vi i Džulija cete mi pomoci da prebrodim to.
Torta! -Još torte, ko ce još?
Hej, dušo
Idi u krevet.
Erni, 53 komentara za moj blog o jastogu. -Ma daj!
Džuli Pauel. -Imam problem. -Izvolite? - Jedem previše hrane
Erice, nije smešno. -Ja mislim da je prilicno smešno
OK, bilo je. -Pogodi šta? -Šta? - Ti si treca po popularnosti bloga
na Salonu. com. -Jesam li? - Da. -Da!
Na svaku pravu stvar ide 100 onih koje to nisu
Sad postoji cela grupa Ijudi koji su nekako vezani za mene i trebam im.
Da nisam pisala, oni bi bili uznemireni. - Ali bi verovatno preživeli.
Mada neki možda pokušaju i samoubistvo.
Džulija! Još praviš šešire? - Ne, batalila sam to.
Spremam se da diplomiram na Kordon Bleu
Samo da ne padnem na testu kod one ženetine. -Madam Brasar? Ona je kucka!
Jeste, u pravu si, ona je jedina na svetu koju zaista ne podnosim.
Ona nije jedina koju ja ne podnosim. - Znate li se? -Ne. -Trebalo bi.
Džulija cajld, Simone Bek. -Simka? Drago mi je. -Ovo je Luize Bertrand
moja prijateljica. -Dobro vece. - Ne mogu da verujem da se ne znate.
Simon i Luizet pišu kuvar. - Za Amerikance. -Stvarno?
Zašto polažeš taj test? -Da bih dobila diplomu i predavala. -Ne treba ti
diploma da bi predavala. -Možda si u pravu. Ejvis isto kaže.
Ko je ona? -Moja prijateljica, živi u Masacusetsu, vrlo je razborita
ali ja sam konvencionalna i želim diplomu
Veoma sam konvencionalna.
Znam da cu to uraditi. -Zašto ne pišeš užasnoj Madam Barasar
i pripretiš joj? -cime? - Sa Sjedinjenim Državama.
Reci joj da americki ambasador licno želi da prisustvuje ispitu.
Ne, ne bih to mogla. Americki ambasador!
Ne! -Možeš ti to.
Draga Madam Brasar, svi u americkoj ambasadi
ukljucujuci i mog prijatelja, ambasadora bice veoma zateceni
ako mi ne bude dozvoljeno da polažem test. -Napisacete
recepte za "Pevac u vinu, "Supriz",
i "Krem karamel". - "Supriz?"
Nlsam znala šta je Supriz, a kuvala sam to na casu
Supriz je teletina sa pecurkama u kesi.
Otvoriš kesu i Supriz!. Eto ti teletine sa pecurkama.
Nikad nisam pala na testu! Ja sam student sa samo desetkama!
Traži da ponovo polažeš!
MOgu to? -Naravno, u međuvremenu dođi da predaješ sa nama.
Bože! -Da li je tacno da planirate da predajete?
Da, ucicu Amerikance kako da kuvaju. - Madam Šild, moram vam reci
vi nemate pravi talenat za kuvanje ali Amerikanci to nece ni primetiti.
Na žalost dolazimo na poglavlje o aspiku
To vam je neka vrsta goveđeg želea u kalupu, zar to ne zvuci ukusno?
Ne shvatam zašto ih više ne prave. Pocinjete sa telecim papkom
koji mi je nabavio moj muž svetac i skuvate je.
Kuhinja smrdi na štenaru. Kad se izželatinira
prebacite ga na tanjir, što je po Džuliji cajld,
veoma lako, ali bez uvrede Džulija
prokleta laž. -Sranje!
Sranje! -Koliko još ima aspika? - Sedam.
Ne moraš to da radiš, ne postoji policija za aspik, slaži.
Ne mogu, Džulija ce znati. Kao da me gleda
Pod njenim sam uticajem, mnogo sam bolja osoba zbog nje. Fuj, sudopera!
Fuj!
Mrzim ovo. -Mrziš ovaj stan? - Kako da skuvam ovde nešto
Ne samo da mi se kalup raspao, nego nemamo ni Mr. Propera. -Nema.
Mislio sam da si ga ti kupila. - Sve ovo radim pa još i to?
Sad uopšte nisi pod uticajem Džulije cajld.
Ali ako ne postignem sve u roku bacila sam godinu života!
Bila sam mršava a sad postajem debela! - Debela? -Sem toga,
moram da istranžiram patku. -Kad? - Uskoro! Možeš li to da zamisliš?
Naravno da ne možeš.
Sigurna sam da se secate mog prolupa oko aspika od pre nekog dana
i želela sam da postanem bolji covek.
Onda sam pocela da pravim peceno pile punjeno džigericom i krem sirom
a onda je palo na pod i punjenje je izašlo napolje.
Šta to radim? -Da skratim poludecu.
Gore je nego prošlog puta.
Plakala sam kao malo dete.
Ja sam u haosu.
Ja cu se javiiti.
Halo? Da, a ko je to?
Sacekajte samo sekund, nisam siguran da li je još tu.
Hej, novinar iz Kristijan Sajens Monitora, hoce intervju sa tobom.
Stvarno? -Da mu kažem da se javi kasnije? -Ne, ne, javicu se.
Halo? Da.. Dovešcete koga na veceru?
Naravno da znam ko je to!
To bi bilo sjajno, doviđenja.
Koga? -Pogodi ko dolazi na veceru.
O Bože!
Jedan za sve i svi za jednog!
Kako sam se namucila da promenim metricke mere u ovim receptima
Mere nisu bitne. -Kako da nisu, naravno da su bitne.
To je jedna od naših najvecih svađa kad smo radile na kuvaru.
KOnacno je gotov!
Poslacemo ga izdavacu i Simka i ja cemo biti slavne!
Tik do gđe "Radost kuvanja"!
Mogu li da pomognem? - Ovako je mnogo bolje.
Da... jeste.
Pa, poranile su. Amerikanci.
Draga Doroti, tvoja sestra Džulija sada predaje kuvanje
imamo 3 studenta koji placaju 2$ po casu,
jedva dovoljno da pokrije troškove hrane, ali koga briga?
Simka, Luizet i ja samo tri gurmana
Ponekad smo samo dva gurmana jer Luizet cesto ima glavobolje,
zakazuje preglede kod lekara tokom casova.
Upoznaceš ih obe kad dođeš sledeceg meseca,
osim ako Luizet ne bude imala bolove u stomaku.
cak i kad nije ravno, nikad se ne izvinjavajte, bez objašnjavanja.
Luizete je opet imala bolove u stomaku
i napustila cas pre nego što smo i krem napravile.
Otvori oci, da se ne mimoiđemo sa Doroti.
Nemoguce je mimoici tvoju sestru.
Ne vidim je!
Eno je. -Doroti!
Pole!
Išla sam preko okeana brodom, i nijednom mi nije pozlilo!
A oko mene su svi padali bolesni kao muve!
O Bože, vidi ovo!
citav dan mislim samo na hranu a nocu je sanjam.
Opsesivna je, da ne sedim u kuhinji, ne bih je nikad ni video.
Sanjala sam da sam pravila đuvec za tatum nije mu se svideo!
Ne razume ništa od ovoga. -Žalim ga, toliko je želeo za nas
da ostanem u Pasadeni, udamo se za republikance i množimo kao zecice.
Zašto nismo? -Previsoke smo! Istina je!
Od pocetka se nismo uklapale ali bukvalno!
Ne upuštaj se u debate sa ocem kada dođe. Nece ni veceru platiti!
Ne mogu da obecam. -Obožava senatora Mekartija. -Znam. -Pasadena.
Prva sam rekla!
Probala si bri? -Ovo je bri? - Zar nije najbolji sir na svetu?
Jeste. -Jeste!
Ne znam kakav je ovde kuvar ali dobila sam recept
za Ber Blank. -Šta je to?
Puter! Umutiš mleko i sirce
i kiselina iz sirceta tako deluje da od mleka postaje puter.
Tako kremast, lagan sa..
fantasticnim ukusom... - Aromaticnošcu.
Aromaticnošcu? -Da.
Pa to je covek za koga sam se udala!
Bilo kako bilo, služiš ga na ribi, napravicu ti. -Divno...
Doroti, napravicemo ti žurku
Stvarno? -Naravno, i ima jedan muškarac s kojim bi te upoznali.
Mislim da bi... on je... - Visok, veoma je visok.
Visok? -Veoma visok. - Ali je viši i od tebe.
To je dobro.
Odlicno?
Ali nije sjajno.
Dame, poslužite se predjelom.
Džulija, tu si!
Stigao si. -Gde ti je sestra? - Zdravo Džoel, eno je tamo.
Idi da se upoznate. -Ne želim da je prekidam usred razgovora.
Sa Ajvanom Kaznsom? Samo što su se sreli. Ne bih mogao da zamislim
da se spetlja sa Ajvanom Kaznsom.
Dragi mladenci...
Kakvo divno vencanje.
Tata. -Nisam optimista u vezi ovog braka.
Niste ni za naš bili. -Tacno.
Kako je u ambasadi, Pole? - Dobro, hvala na pitanju.
Mada su nam smanjili izdatke za biblioteku, izgleda da senator
Mekarti ima veoma duge ruke. - Senator Mekarti
je covek koji zna znanje a ja se takvima divim.
Znamo mnoge Ijude u Vašingtonu
koji su izgubili poslove bez razloga a godinama su tamo radili
a Pol je morao da napravi spisak svake knjige u biblioteci!
Nije valjda da tvrdite da je francuska vlada bolja! -Da plešemo?
Izvinite nas.
Znam, nikad necu nauciti da ucutim.
Izvolite. -Hvala.
Gde je moja velia muckalica?
Evo je, mucka. -Šta ima za veceru?
Majonez? -Aha. - Odlicno je.
Jeste dobro, zar ne? -Veoma je dobro. Od tvoje sestre.
Poslacu ovaj recept Ejvis, veoma sam zbog toga uzbuđena.
Smislila sam nešto potpuno novo.
Tako i mnei izgleda.
Doroti je trudna!
Pole, zar... zar to nije divno?
Da.
Tako sam srecna! -Znam... znam.
Ako malo ugrejete ciniju
pre nego što umutite žumance, to menja sve
Majonez bez greške! Bez greške!
Otkucala sam ga...
Ne slažeš se? -Oko majoneza? Ne, nikako! Sigurna sam da si u pravu.
Sa naucnom preciznošcu-to je moj moto!
Džulija, imamo mali problem, naš editor,
misli da naš kuvar nije na engleskom jeziku.
Ali jeste! -Odbice nas.
Ali pošto smo odlucile da nastavimo sa tim
treba nam saradnik koji ce to obraditi za americke citaoce.
Da li bi ti htela? -Džulija?
Da li bih htela?
Da!
Sada cemo se igrati igre: "Pogodi ko dolazi na veceru"
Ove srede cu biti domacica uvaženom gostu. Trag br. 1:
Stepen razdvojenosti između mene
i Džulije ce se smanjiti za 1000
i to nije Amanda Hester iz NY Tajmsa
ali evo traga br. 2: pravicu
"Bif Borginjon" koje je prvo jelo koje je moja gošca kuvala
nakon citanja "Ovladati umetnošcu francuskog kuvanja". -Za Bif Borginjon.
U stilu Džulije cajlds. Da ne bih bila mnogo misteriozna, reci cu vam
to je Džudit Džouns, editor koji je odgovoran za štampanje Džulijine
knjige po prvi put. Žena je prepoznala istoriju u toj knjizi.
Ona je starija i nije navikla da jede kasno pa cu unapred pripremiti
jelo. I dok kuvam, kao da osecam
da Džulija i ja komuniciramo na duhivnim nivou.
Mada, uglavnom pricam sama sa sobom.
Koliko treba da se skuva? - Dva i po sata.
"Francuski kuvar"
Ja sam Džulija cajld i spremicu vam praznicnu veceru
Pocecemo sa polukuvanim piletom
koje se zove "Na-pola-kuvano".
Stavicu luk u rupicu..
i ukusnu džigericu koju inace možete stavljati i na kanapee,
psi i macke obožavaju džigericu, vidite!
Samo postavite džigericu na stomak pileta i...
isecite duž leđne kosti dok... Oh!
Sad sam isekla parce prsta, drago mi je da se to desilo!
Eto kakva sam ja u kuhinji!
Morate zaustaviti krvarenje!
Najbolji nacin je da primenite kecelju, ovako! -Bljak!
Uh! -Fuj! -Pustite krv,
piletu ništa nece to smetati
Nemojte bacati ni džigericu!
Mislim da cu sada zaspati, prijatno!
Ne, ne, ne, ne!
Ovo je velika ali isprazna kolekcija recepata,
nece valjati, mnoge cu baciti i poceti ispocetka.
Ovo mora biti knjiga koja ce približiti Amerikancima frnacusku kuhinju.
Za one koje nemaju kuvarice i bez... služavki su.
Mogu li tako da napišem? "Bez služavki". Ah!
Mislim da može tako. -Džulija?
Šta ako moramo da napustimo Pariz? - Zašto bi morali?
Jer mi je ugovor na 4 godine. - Imamo još vremena, onda.
Još 8 meseci... a tvoj kuvar
je nešto što ne možeš završiti tako brzo. -Ne,
za dve godine, možda.
Da? Šta ako me prebace negde drugde? -Da li bi ti to uradili?
Da. Ne mare mnogo za mene.
Naravno da mare!
Ne, zaista ne mare. -Ako ne možemo ostati u Parizu,
onda cu poštom slati recepte Luizi i Simki,
zato su i smislili poštanski sistem. Ili mogu da dođem vozom,
u Pariz, kada sve tri moramo da radimo zajedno,
ili bolje reci, nas dve, jer Luiza ionako nicemu ne vredi
I dalje cemo biti negde u Evropi, zar ne?
Teško je reci, obzirom na trenutnu politicku klimu.
Senator Mekarti ne voli Ijude poput nas. -Nas? Šta?
Šta smo mi uradili? -Ništa.
To nije poenta, vec da smo živeli u Kini,
a to je vec dovoljno. -Pa dok smo još ovde... -Da, još smo ovde.
Da. -Za knjigu! -Francusko kuvanje za sve!
Francusko kuvanje kod kuce? Sviđa li ti se naslov?
Šta ti se više sviđa? -Oba mi se sviđaju. -"Draga Ejvis...
prilažem deo našeg kuvara,
poglavlje o sosovima, naravno nikom ne pokazuj, osim
ako si sigurna da nisu, nikad nisi ni bili niti ce biti
u bilo kakvoj vezi sa izdavaštvom. "Vrhunska tajna"
To su Ijudi koji najviše voleli da ukradu ovaj recept za Holandez sos.
Kasnimo! Misliš da ce biti tamo? - Luizet? Naravno da ce biti.
Okupljamo se u njenoj kuci! - Malo sam se našalila!
O cemu se radi? -Luizet ništa nije htela da kaže, sem da je iznenađenje.
Možda hoce da izađe iz projekta. - Džulija!
Dobar dan! -Moje prijateljice
ovo je Irma Rombauer! - Gospođa "Radost kuvanja"!
Prvo izdanje "Radosti kuvanja" sam pisala godinama.
Godinama? I još probanje recepata? - Nisam probala baš sve recepte
ima ih tako puno, a onda sam našla izdavaca
odštampana je u Sent Luisu. -Koliko vam ja platio? -Ja sam platila njemu!
3000 $. -3000$? -Pravo malo bogatstvo.
Imala sam nešto novaca od životnog osiguranja jer se moj muž..
Ne! -Ubio se? -Da.
Pomislila sam, šta cu drugo
da uradim sa tim novcem, a onda je i Bob Meril primetio
sad imam pravog izdavaca. -I koliko sad zarađujete? -Ništa, prevarili su me,
prodali su moja prava isad je novo izdanje i pogodite šta?
Šta? -Sadržaj je potpuno pobrkan!
Ako tražite "Gradsko pile" necete ga naci pod "G". -Stvarno?
Da, nalazi se pod "Štapici u umaku". - Neee...
Sve o cemu je htela da prica je
kako je njen izdavac prevario i za novac i za prava
shvatila sam da ovo nece biti jednostavno kao što
izgleda u izdavaštvu. -Pisala ti je Ejvis. -Oh!
O Bože...
Ejvis se sviđa moje poglavlje o sosovima. -Divno, draga!
O ne... pokazala ga je nekom, a to sam joj rekla
da nikako da ne uradi! Pokazala ga je
editoru u Bostonu! Bostonski editor!
Pokazala ga je šefu izdavaštva! Pole! -Da?
Šta, šta? -Oni žele...
da izdaju našu knjigu! - To je sjajna novost!
Dace nam avans! -Koliko?
250$! -Ne! -I kada knjiga
bude gotova, još 500$! -Ponosan sam na tebe.
Editoru se sviđa knjiga! Mnogo joj se sviđa!
I dok se miris zaogrelog đuveca još osecao u vazduhu...
probudila sam se sa bolovima u stomaku, necu ici na posao.
Napiši: "I ležala sam u krevetu nekoliko sati. "
Ako neko kod tebe na poslu cita.
Do podneva sam uspela da ustanem nekako
ponovo kupim sve sastojke i odvucem se
do kuce i napravim još jedan "Bif Borginjon".
A za desert bavarski krem od malina.
Do kraja dana, bila sam dobro, kuvala sam veceru az legendu
iako nikad pre nism cula. -Šta ako ti ponudi da napišeš knjigu? -Da?
Šta bi to znacilo?
Da bih ja bila pisac. -Koliko novca placaju za knjigu?
Misliš, avans? Nemam pojma. - Hiljade stotine dolara?
Ne, ne pominji mi to.
Halo? Zdravo!
Znam, znam i ovde pada kiša!
Znam... znam... da...
Pa, hvala vam, doviđenja.
Ne dolazi?
Tip iz Kristijan Sajens Monitora.
Pada kiša, živimo na Long Ajlendu a ona je
starija... Umrecu. - Pogledaj veseliju stranu
Ima više za nas. -Bar jednom, ne gledaj na vedriju stranu!
Da, ali nije kraj sveta.
Stvarno sam mislila, jesam, mislila sam o ugovoru za knjigu.
Ja, Džudit Džouns, srecne zauvek i imali bi mi više para
Ne bi živeli iznad picerije do kraja života, kako ovo da objasnim?
Moji citatelji ce biti uznemireni, tako su bili uzbuđeni. -Tvoji citatelji?
Oni ce biti uznemireni? -Nisam trebala da kažem ikome. -Preživece.
Nekako ce tvoji citatelji preživeti ovo.
Valja li? -Više ne. - Hvala t što si mi to rekao,
Džudit Džouns bi cenila Bif Borginjon više. Ovo je nocna mora!
Nisam trebala da pominjem ovo. -Preživece.
I kad saznaju, ne mogu da docekam, tvoji citatelji ce i dalje biti živi
A ja necu? To kažeš? -Ne znam šta ce biti kad ne budeš centar sveta.
Sjajno! Konacno sam se potpuno upustila u neki projekat,
možda sam malo narcisoidna... - Malo? Na skali od 1 do 10?
Ok, 9,3, ali šta misliš o cemu je blog? O meni, ceo celcijati moj dan!
Mislio sam da ce biti zabavno,
kako glupo od mene, imaš mnogo padova ali ne osecam ih tako,
vec kao da živim kao da potpunim egoistom! Oni su potpuni stranci
trebalo je da bude avantura, ali više nije, to je naš život, brak
ne osecam da je to avantura više nego sranje!- To je bila tvoja ideja!
Znam žao mi je, šta mi bi? I da ti kažem još nešto-ja nisam svetac!
O jose! -Ne, nisam! -Jesi! -Nisam! I ispadam seronja
I nemoj ovo da pišeš u tvom blogu! - O cemu? -O ovoj svađi!
Odoh ja.
Dobro si, Džulija? -Da, dobro sam
Savršeno dobro. -Draga Ejvis,
završili smo pakovanje danas, sutra odlazimo iz voljenog Pariza u Marselj
Pol je imenovan za komesara za kulturne događaja u južnoj Francuskoj
Teško mi pada da se pravim da nisam ocajna.
Kupicu hleb. -Prednosti Marselja
je što nema raznih ometanja kao u Parizu
Moci cu da završim knjigu, možda ne u roku,
Bar smo i dalje u Francuskoj.
Draga Ejvis, ne znam
šta smo zgrešilii ali evo nas u Nemackoj.
U predgrađu Bona, na reci Rajni
mnogo je slikovitije nego što zvuci.
Bicemo ovde još najmanje 2 godine.
U međuvremenu, Pol je pozvan Vašington, ne znamo zbog cega.
Dace ti unapređenje, napokon. - Pa...
ne znam zašto bi me zvali cak tamo da mi to kažu, telegram je jeftiniji
Onda ce te poslati ne neko drugo mesto, pitace te
da li bi više voleo Pariz ili Pariz.
Moguce je, ali nije verovatno. - A ako nas šalju nazad u pariz,
mogu da portažim stan, ionako idem tamo sledece nedelje.
Dobra ideja, zar ne? -Obecavam da cu te zvati cim mi kažu
da nas vracaju u Pariz, važi? - Važi.
Zbnam draga, možda se i desi tako. - Mislim da je moguce.
Patko, reci "pticica". Baš je fotogenicna.
Jednostavno, reci cemo je da ce imati manji udeo, jer
je jasno da ne može da odradi 40 sati nedeljno,
koliko ja i ti radimo. -60! cak i 80 sati, ponekad! -Nas dve smo lude!
Baš tako! Nas dve smo lude krave!
Ali, ne mogu to da joj kažem,
moraceš ti. -Hocu, moramo biti hladnokrvne
Više cemo se voleti kad to bude rešeno. Nije da ne pomažeš,
donekle... -Ali ja pomažem! Moja je ideja da dodam grašak u
"Pevca u vinu"! -Znamo, i to je divna ideja, ali
knjiga je postala veliko delo! - Dobro.
Mi smo tim, tri musketara, jedan za sve, svi za jednog.
To je poptuno tacno, Luizete
i bila si vredna za projekat. - Hvala vam!
Ali... ali...
Razvodim se! -Molim? - Žan Luk me ostavio!
Tako mi je žao, Luizete, ma zaboravi, zaboravi...
Ništa nisam ni pomenula. -Ali nije fer da Luizet dobije isto novca
Razvodi se. -Ali ništa ne radi!
Ne radiš pa ce tvoj deo biti 10%.
10 %? -Ne radiš ništa! -25%!
15? -20! -18 procenata i ni peni više!
A na knjizi, mislim da treba da piše "Džulija cajld" i Simon Bek"
"sa Luizet Bertol". -"Sa"?
I sa manjim fontom za tvoje ime! - Ne, ne, Simka, potpuno isti font.
Po alfabetskom redu.
Nije ni bila njena ideja da stavi grašak u "Pevca u vinu".
Telegram, Madam. -Za mene?
Draga Ejvis, prolazimo sopstvenu verziju Kafke.
Pol je u Vašingotnu, i u mojoj naivnosti sam mislila da Vlada SAD
konacno shvata njegovu vrednost. Daleko od toga,
bo je ispitivan. Proveo je tri dana
u sobi bez prozora, među gomilama papira,
sedeci za stolom, ispitivali su nas za naše prijatelje, knjige
o našem detinjstvu, cak i da li je homoseksualac. -Da li ste
homoseksulac, g-dine cajld? - Ne.
Nisam homoseksualac. - Ovo nije šala.
Svestan sam toga. -Došao je kuci, ražalovan
poptuno ponižen. -Džulija, bila je to prava nocna mora.
Šta cu sada? Kao da mi je ceo život prošao uzalud.
Po0le... -Još jedno postavljenje,
i idem u penziju, i onda šta?
Smislicemo nešto.
Ne znam cemu sve ovo.
Razumeš me?
Ti bar imaš knjigu. -To je i tvoja knjiga.
Jeste!
Bez tebe i ne bi bilo knjige. Simka i ja nikad ne bi završile
bez tebe. -Jednog dana ceš je završiti.
Pitam se..
Da sumiram, u 6:22 h sinoc
Džudit nije došla na veceru, napolju je pljuštala kiša,
otkazala mi je a ja sam bila potpuno slomljena.
Da bude još gore, imala sam užasnu svađu sa mužem i ostavio me je,
Bif Borginjon je bio predivan ali ga nisam pojela, a što se tice krema
ponela sam ga na posao...
Dobro jutro. -Jutro.
Džuli, možeš li da dođeš ovamo? - Ništa mu nisam rekla. -Džuli!
Osecaš se bolje? -Mnogo bolje.
Zagoreo ti je đuvec? -Ali to nije razlog zašto nisam došla na posao
vec zato što sam imala stomacni... - Stomacni grip! Ovo je slobodna zemlja
ali ovaj tvj blog na internetu, ne želim da me pominješ tamo, ok?
I ako nisi raspoložena da dođeš na posao, reci. Neko ce želeti tvoj posao!
Pokušavamo da radimo ovde!
Izvini. -Svako drugi, narocito republikanac bi te otpustio!
Nlsam ja glupan!
Šokirana sam, ne mogu da verujem!
Ako ti i Erik ne možete da uspete ko može?
Mnogi Ijudi mogu, ali ne ja, jer ja sam... kucka!
Jesam, Sara, ja sam kucka. - Znam, jesi.
Usput, Gart i ja smo raskinuli. - O Bože, nisam ni pitala, ja sam egoista
kao što Erik kaže. -U redu je, nisam ni bila zaljubljena u njega.
Stvarno misliš da sam kucka? - Da, ali ko nije?
Džulija.
Mislila sam o meni i Džuliji, ona je bila državni cinovnik, i ja sam
Zaista dobar covek je oženio, i mene takođe
Obe smo bile izgubljene i obe nas je spasila hrana na neki nacin.
Možda preterujem ali da bide jasno, ja nisam Džulija cajld.
Ona nikad ne bi izgubila strpljenje jer se nešto prekuvalo ili prepeklo
jednostavno bi to bolje doživela.
I nikad nije bila grozna prema mužu niti je bila nezrela u braku
kao ja, žao mi je što to moram da priznam.
Volela bih da sam više kao ona. Ona je zaslužila svog muža a ja ne.
Toje istina, bar za sada.
Jogurt za veceru.
Dobili ste Erika Pauela, ostavite poruku.
Mrzim da spavam bez tebe, gde si?
Nedostaješ mi.
Halo? -Dušo, nešto nije u redu?
Zašto tako misliš? -Ti i Erik imate probleme?
Naravno da ne. -Je li tamo, pa ne možeš da pricaš? -Ne.
Procitala sam tvoj blog i bila si neobicno pažIjiva. Gde je on? -Nije tu.
IZašao je po picu. -Prestala si da kuvaš? -Privremeno.
Treba mi odmor od kuvanja. -Vrati se tome, bilo bi dobro da završiš bar
nešto u tvom životu. Ne odustaj. - Ko kaže da odustajem?
Samo kažem, ne odustaj.
Zdravo...
Jesi li se vratio? Molim te, vrati se.
Šta ima za veceru?
Ejvis je rekla da ce biti tu, cak iako kasnimo
Ako ne dođe, uzecemo taksi, valjda imaju taksi u Bostonu
Bice ona tu, nosice karirani kostim.
To nam je znak raspoznavanja. - Raspoznavanja?
Je li se promenila?
Pa, kaže "potraži srednjovecnu ženu u kariranom kostimu".
Pa... -Ti i Ejvis se nikad niste srele? -Mi se samo dopisujemo.
Ne znate se ovako? -Pa, znamo se, pišemo jedna drugoj.
Kako ste pocele da se dopisujete?
To je duga prica.
Ejvisin muž je bio divan novinar, sada pokojan,
pisao je clanke u Harpers Bazaru o noževima od nerđajuceg celika
koje ja ne podnosim. -Da? - Pa sam mu napisala
pismo, jer je bio 100% u pravu
i Ejvis mi je odgovorila onda ja njoj,
onda ona meni, eto tako se dopisujemo vec osam godina.
cini mi se...
Ejvis! -Džulija!
Draga prijateljice... -Vidi se!
Ovo je veoma impresivan podvig, g- đo cajld
Hvala vam puno.
Vašem editoru se sviđa. - Mislim da je savršeno.
Ništa takvo ne postoji na tržištu. - Problem je
ne samo dužina... -700 strana. - Da, znamo da je dugacka
Znamo da je obimna. -Ali 700 strana!
Sosova i recepata sa živinom. -Možda bi mogli da je štampate u nastavcima,
Broj jedan:"Sosovi".
Broj dva: -"Živina?" -Da.
Broj tri: "Riba", pa meso, povrce
i na kraju, dezerti. To je šest nastavaka.
Jaja? -Hm? A da, jaja, sedam nastavaka.
Mi ne želimo da izdajemo enciklopediju. - Mislili smo da je namenjeno domacicama?
One žele nešto brzo i umiksovano.
Kao ovo. "Pravo kuvanje kod kuce", od Delaje Smit. -Ako mogu
da kažem u ime svih, ako biste želeli da je smanjite, svi bi bili srecni
O Simka, tako mi je žao.
Izabrala sa pogrešnog saradnika! - Da, trebala sam da radim
sa ovom ženom. "Pecena aljaska u saksiji za cvece"!
Samo nađite drugog izdavaca!
Tek smo pocele borbu, Džulija, tvoja knjiga je remek delo!
Šta je to "Maršmelou"? - I zadržite avans.
Zadržite svih 250$, ništa im ne vracajte. -Zašto smo ikada
uopšte radile, šta li smo mislile?
Ne znam. -Ja znam!
Želele smo da napišemo francuski kuvar za Amerikanke koje nemaju
kuvare i zato cemo to i uraditi, sve ispocetka.
I to je to, bice lako.
Pa, poglavlje o dezertima je gotovo, zahvaljujuci Simki i odlicno je
Hvala. -Samo ga još nisam otkucala ali
to ce me zaposliti... u Oslu.
"Lebdeca ostrva"
Prošle noci sam napravila "Lebdeca ostrva"
Erice, dođi da vidiš najlepše pile na svetu!
Ne diraj!
O Bože!
Obožavam ovo!
Želim da zapamtim ovaj trenutak i da uživam u njemu, kad je sve moguce
Svima ce se zaista svideti ova knjiga
i prodavace se milioni kopija i promenice svet.
Da, ali to je razlgo da otvorimo flašu vina, zar ne? -Da.
Šta ima za veceru?
Šta ako ne jede svinjetinu? - Ona je kriticar hrane, naravno da jede.
Biceš ti dobro. -Znam da si u pravu, sigurno si u pravu.
Poranila je! -Na vreme je došla. -Idi, otvori joj. Ja cu završiti.
Užasno si Ijudsko bice i teško je živeti s tobom.
Ko je? -Amanda Hesler iz NY Tajmsa.
Uđite.
Osecam Džulijin uticaj dok kuvam,
razgovaram s njom dok kuvam i imam osecaj da je sa mnom u kuhinji
Ona je kao tvoj zamišIjeni prijatelj? -Da.
Naravno, za nju pišem blog svaki dan, mada sumnjam da cita.
Volela bih da sam joj bila deveruša na vencanju 1946-e. g
Shvatam da mi treba vremenska mašina
ali tako mislim. -Planiramo da posetimo Džulijinu kuhinju u Smitsonijan muzeju
kad se ovo završi. -Ali moram da završim sve, imam još 15 dana i 24 recepata
i još uvek nisam istranžirala patku.
Procitala sam negde da nije lepo reci za stolom "Njam" ali.. Njam.
"Trka da se ovlada francuskom kuhinjom"
Osiguravajuce društvo, ovde Džuli Paul, samo malo sacekajte.
Izvolite, ovde Džuli Pauel, možete li da sacekate? -Da.
Osigur... -Džuli, Sara je. Videla sam NY Tajms.
Ne mogu da verujem. -Znam, znam
Mogu li da te pozovem kasnije? Halo, ovde Džuli Pauel...
Zdravo. -Zdravo.
Pogodi šta ima novo? Poruka na sekretarici: 65.
65? -Da, 65.
"Ako je to Džuli Pauel iz jutrošnjeg NY Tajmsa,
ja sam editor iz "Litle i Brauna" da li vas zanima da napište knjigu?
Pozovite me.
"Ovde Sara Džonson, ja sam književni agent,
volela bih da popricam sa vama o knjizi. "
"Ja sam producent CBS-a.. " - Erice!
Bicu pisac. -Ti to jesi.
"Ja sam editor, pozovite me na sledeci broj... "
Moram da napravim tart sa kruškom. - Kasnije. -Zdravo, mama je, u NY Tajmsu
si, svi me zovu, i ne samo rođake Dori i Abelin
vec i njen muž koji je pobedio na takmicenju u jednju pita...
Svi su tako uzbuđeni.
"Upravo sam procitao vaš blog i... " - "Procitala sam vaš blog... "
"Ja sam editor u "Bon Apeti", "Ja sam producent na Food networku... "
Javite mi se"... -"Možda biste napisali knjigu... "
"televizijska serija", -"Šou"..
"Javite se!" -Javite se"...
Hvala ti Bože.
Dođi ovamo. -"Zdravo!
ovde Džuli i Erik, zauzeti smo pisanjem blog ili vec
necim drugim, zato ostavite poruku!"
"Ovde Beri Rajan iz Njuz presa i pišem clanak o Džuliji cajld"
"90-ti joj rođendan i pitao sam je za vaš blog, iskreno, bila je malo kruta
pa sam pomislio da biste možda došli..
Halo? Da, ja sam.
To je rekla? Džulija cajld je to rekla?
Da li je procitala moj blog?
Ne, ja ne želim to da komentarišem.
Ali hvala što ste me pozvali.
Džulija me mrzi.
Džulija? -Mrze nas. -Ko?
Izdavacka kuca.
Ne mrze te. -O, itekako me mrze.
Rekli su da je knjiga dobra. -Ali ne žele da je izdaju. -Misle da je skupa,
ekonomski neisplativa. -Tracila sam godine naših života
bilo je to nešto za mene da radim, sad nemam šta da radim više.
Pa, buhuhu.
Šta sad? -Ti si uciteljica.
Možeš predavati, zar ne? Otici cemo kuci i onda...
Gde je kuca? Gde živimo?
Kuca je gde god da smo mi, jasno? I smislicemo nešto.
Svakako. -Možeš oredavati u našoj kuhinji, na TV-u... -Tako je.
Na televiziji? Ja? -Da!
O Pole... -Džulija, mislim da bi to bilo sjajno
Mislim tako. -Pole... -Zaista.
Ne šalim se, stvarno. Neko ce objaviti tvoju knjigu.
Neko ce je procitati i shvatiti šta si napravila,
jer je tvoja Injiga cudo. Delo genija.
Tvoja knjiga ce promeniti svet.
cuješ li me?
Tako si sladak... jesi.
Najslađi covek na svetu.
Jebeš njih!
Džudit da li bi pogledala ovo? Po preporuci Ejvis De Voto
neka žena je napisala francuski kuvar. Mitlon izdavacka kuce je odbila.
"Francuski recepti za americke kuvarice" Grozan naslov!
Lep provod, Džudit.
"Bif Borginjon"
Njam..
NJAM!
Kembridž Masacusets
Gde je ono, a evo ga! - Šta to?
Ja cu... -Neka, ja cu.
Specijalna isporuka za gđu Džuliju cajld. -Za mene? -Da.
Izvolite. -HVala.
"Draga g-đo cajld, procitali smo vaš izvrstan kuvar
Proucavali je, kuvali po njoj i procenjivali...
i zakljucili da je ovo jedinstvena knjiga
koju bi bili ponosni da objavimo. " -Pole! -Šta, šta?
Knjiga! Knopf želi da objavi našu knjigu!
Knopf ili Knof? -Koga briga?
Dali su mi avans od 1500$!
"Verujemo da je vaša knjiga...
za francusku kuhinju u Americi
neprocenjiva i mi cemo je prodavati!"
"Nadam se da cemo se uskoro sresti i želela bih da popricamo o naslovu".
"Jer je od velike važnosti da naslov izdvoji ovu knjigu od drugih
kuvara na tržištu. " -Inace ovako smišIjate naslove?
Naravno da ne.
"Ovladati", "Umetnost" "francuska kuhinja"
"Ovladati umetnošcu francuske kuhinje"
Šta mislite? -Nemam pojma.
Džulija, ne može tako neozbiljno. - U redu, onda
sviđa mi se! -Rekla je da te "mrzi"?
Džulija cajld je upotrebila rec "mržnja?" -Ne.
Ali rekla da nisam ozbiljna, niti cenjena ili tako nešto.
Koliko osoba može biti ozbiljnija?
Misliš li da ona misli da je ja koristim?
Ne, ako je procitala tvoj blog. Je li procitala? -Nije znao da mi kaže.
Ali imala je mišIjenje o meni. Možda zato što sam koristila rec na"J" cesto?
Može biti... ko zna?
Ona nešto ne shvata oko tvog bloga. -Ma shvata ona sve
ona je savršena. -To je Džulija cajld kako je ti zamišIjaš.
Ako ne razume šta radiš onda Džulija cajld nije savršena.
Ona koju ti zamišIjaš, ona je bitna. - Nikad je necu upoznati.
Ali vec je poznaješ.
HVala ti. -Nema na cemu, uvek.
Spasila me je. -Sama si sebe spasila. - Davila sam se i ona me je povukla
iz okeana... -Ne zanosi se.
Džulija cajld je pocela da uci da kuva jer je volela svog muža
i volela je hranu, nije znala šta sa sobom i u toku svega, našla je radost.
Nisam to dugo shvatala, ali sada razumem.
Džulija me je tome naucila. Ali ovo je još bitnije.
Naucila me je da kuvam, zato još jedan dan i još jedan recept.
Možda mislite da je tranžiranje
patke nemoguc zadatak... - Ništa nije nemoguce.
Prvi put mi je trebalo za to 45 min zbog straha,
nemojte se plašiti. -Ne plašim se, Džulija. -Uzmite
patku i suocite se s njom. - Suociti se sa patkom.
Režite niz leđa ptice,
od vrata do repa, da ogolite leđnu kost.
Režite dugim, oštrim nožem
Usela sam, kao i ti, Džulija! Ha!
Onda je napunite..
Pogledaj, izgleda baš kako treba!
Hvala vam, za pokret otpora!
365 dana, 524 recepata!
Hvala vam, društvo!
Fantasticno je dušo!
Sviđa mi se.
Erice, ne bih ovo uspela bez tebe.
Kao što je neko jednom rekao: "Ti si puter na mom hlebu i dah mog života. "
Ohhh... -Za mog muža!
Volim te, dušo.
Gotovo je. Projekat je gotov,
vracamo se na pocetak, Erik, ja i macka
sedimo i jedemo. Zato hvala vam svima.
Pogodite šta ima? Prijatno.
Vidiš ovo? Napravljeno je specijalno za nju.
Evo njenog cuvenog pribora za kuvanje.
POgledaj sliku!
Lepo... cekaj malo.
Pricam sa njom... -Lepo.
Još jedna. -Šta kažeš? - Ova je najbolja.
Ova je prava.
Volim te, Džulija.
Stigao si.
Šta ima za veceru? - Nomerand a Nju.
Ima neko pismo za tebe.
Pol cajld je umro 1994-e g., imao je 92 godine.
Džulija cajld je umrla 2004-e g., imala je 91. godinu.
Kuvar"Ovladati umetnošcu francuske kuhinje" je doživeo 49. izdanje.
Knjiga Džuli Pauel, "Džuli i Džulija" je objavljena 2005-e g.,
više ne žive iznad picerije, ona je pisac.
Po njenoj knjizi je snimljen film.